Жан дьо Лафонтен
Щурец и мравка

Превод от руски: Васил Велчев, 2009

chitanka.info

Имало едно време един безгрижен щурец. Той много обичал да се весели, но го мързяло да се труди. От сутрин до вечер огласял гората със своите песни и не похващал никаква работа. А през това време мравките пъплели по земята в дълга върволица и носели на гърбовете си житни зрънца.

— Защо се мъчите толкова? — недоумявал щурецът. — Елате да се повеселим! Тя, работата, ще почака!

Но неуморните мравки не искали и да го чуят.

— Събираме зимнина — отвръщали те, — защото като падне сняг, по земята вече няма да има нищо за ядене!

— Ама че сте глупави! — отвръщал нехайно щурецът. — Зимата е толкова далече, а вие отсега сте тръгнали на работа!

И продължавал да свири.

Така си минавали дните…

Скоро лятото свършило и дошла есента. Дърветата се оголили, листата им окапали и земята се покрила с пъстър цветен килим.

Един ден безгрижният музикант прегладнял и се защурал из гората да търси нещо за ядене.

Но навсякъде имало само сухи треви!

След месец-два завилняла страшна виелица. Натрупал сняг и несретникът се разтреперил от студ. Срам, не срам — вече нямало къде да се дене и понечил да влезе в мравуняка. Похлопал на вратата и се примолил:

— Отворете, сестрици! Студено ми е! Умирам от глад! Пуснете ме да вляза!

— Кой е там? — попитала една мравка.

— Аз съм, щурецът! Помогни ми, мравчице! Навън вече няма нищо за ядене! Освен това вали сняг и няма къде да се скрия!

— Кой, щурецът ли? А, да! Помня те. Ами ти какво прави цяло лято, докато ние събирахме зимнина?

— Как какво — свирих! Прекрасната ми музика огласяше гората от сутрин до вечер.

— Свирил си, казваш — рекла мравката. — Е, щом тогава си свирил, сега танцувай.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.